prieš 9 metus
Pila kaip iš kibiro!
Tikiuosi, jiems nieko nenutiks.
Dėmesio! Endis!
Endi, eik valgyti.
Pagaliau! Mirštu iš bado!
Ir nepamiršk nusiplauti rankų!
Gerai, mama!
- Matai jį? - Ne.
Jam šakės.
Jis pražus! Amžiams!
Džese, Bazai, Spyruokliuk. Į Molės kambarį.
Visi kiti liekate čia.
- Bo! - Kas atsitiko?
Kiemelyje pasimetė žaislas.
Beke, Meke, Neke. Pakelkit žaliuzes.
Jos turi vardus? Niekad to nesakei.
Kad niekad neklausei.
Kur jis?
Ten!
Kaip jį pasieksim?
Operacija „Žaislas“!
- Spyruokliuk! - Supratau, Vudi!
Barbės!
Pirmyn!
Pašviesk.
Laikykis, mašinėle!
Daugiau negaliu išsitempti!
Kokia daili.
Smagu, kad senoji lempa rado naujus namus.
Nupirkom ją Molei, kai ji dar buvo visai mažytė.
Mole, tau jos negaila?
Ne, galit pasiimti.
Ačiū.
Kur Vudis?
Čia aš. Regis, palikau raktelius.
- Vudi. - Greičiau!
Slėpkimės krūmuose, kol jis negrįžo.
Vudi, viskas gerai.
Ką? Ne! Turi likti čia!
- Endžiui bus geriau... - Vudi.
Aš ne Endžio žaislas.
Ką?
Išvykstu pas kitą vaiką.
Dar kartą ačiū už viską. Nuostabi lempa.
Nėra už ką. Džiaugiuosi, kad jums patiko.
Žinai, vaikai nuolat pameta žaislus.
Kartais palieka juos kieme
ar nukiša į kokią dėžę.
Po to tą dėžę išveža.
Mama, kur Vudis?
Endi! Eik namo!
Niekur nerandu Vudžio!
Labanakt.
Sudie. Laimingai.
Štai kur tu.
Mama, aš jį radau!
Puiku. Nagi, bėk namo.
Kai draugą tu turi
Rankas aukštyn!
Kai draugą tu turi
- Pirmyn, kaubojau. Jy-hou! - Net kai kelias taps sunkus
- Mano bate gyvatė. - Kai esi taip toli
Nuo namų jaukių
Žodžius atminki seno draugo tu
- Nes tu draugą čia turi - Į begalybę ir tolyn!
O taip, draugą tu turi
Mano kaubojus!
Neneigsiu aš, tikrai yra Sumanesnių kur kas
Ir gal net stipresnių
Vudi, eime!
Galbūt
Bet ar nors vienas jų Mylės tave kaip aš myliu
Tu mano geriausias padėjėjas!
ŽAISLŲ ISTORIJA 4
Tave myliu aš
Nors metų daug praeis
Mes liksim gerais draugais
Rankas aukštyn!
Jokia lemtis mūsų neišskirs
Jie pabėgo ir visi lekia čia!
Nes draugą tu turi
- Visu greičiu pirmyn! Jė! - Taip, draugą tu turi
Taip, draugą tu turi
Kaip čia tvanku!
- Kur mano ausis? - Numynei man koją!
- Ei, baik stumdytis. - Atsiprašau!
- Gali nors kiek pasitraukti? - Čia mano ragas.
Į begalybę ir tolyn!
Taip ir žinojau, kad čia tu, Bulviagalvi.
Visi paklausykit. Kaip jau sakiau,
kai mama tvarkys kambarį,
žinokit, kad būsit sugrūsti į spintą.
Kiek dar kentėti?
Baik zyzti, Reksai.
Giliai kvėpuok, Džese. Giliai kvėpuok.
Ramiai, Spyruokliuk. Sėsk. Šaunuolis!
Šerife, turėčiau sunerimti?
Ne. Mano bičiuliai patyrę. Jie ištvers.
Gerai. Žiūrėk, kad jie sėdėtų tyliai, kol gausime signalą.
Klausau, ponia.
Kaip tu?
Gerai. Taip, gerai.
Puikiai.
Gerai.
Pagaliau! Bonė baigė pusryčiauti!
- Jau greitai. - Girdėjot?
Jau greitai.
Sukit ratukus.
Spauskit mygtukus, kedenkit kailiukus...
Ačiū, Vudi. Leisk man.
Taip, atleisk. Tu teisi.
Žaidimai laukia!
Labas, mere!
Bankininke!
Ledų pardavėjau! Skrybėlininke!
Paštininke!
Ir šerife!
Gerai. Ate, žaislai!
Jy-hou! Šerife Džese!
Lekiam, Bėriau!
Jie nubėgo tenai!
Vykis!
Kokia miela skrybėlių krautuvėlė! Kiek čia skrybėlaičių...
Oho. Jie žaidžia skrybėlių parduotuvėm.
Kada paskutinį kartą žaidėm?
Pamenate, kaip ji žaisdavo namais?
Man patikdavo žaisti namais.
Geri buvo laikai.
Nieko ypatingo. Pasidarai namus ir gyveni sau.
Jau trečias kartas šią savaitę, kai ji tavęs nepriima žaisti.
Nežinau. Aš neskaičiuoju.
Tau ir nereikia.
- Aš skaičiuoju. - Gerai jau, gerai. Pats žinau.
Senokai nežaidžiau.
Tik pažiūrėkit. Ir ant tavęs dulkės jau renkasi.
Koks gražus.
Kaip jį pavadinsi?
Gal Dulkutis?
- Frensis! - Haris!
- Karen! - Pūkis!
- Gal Lebronas? - Ne, Pūkutis.
- O gal Kudlius? - Vėjaritis!
„Vėjaritis“. Čia gerai. Neblogai.
Jis juk kaubojus, tai visai logiška.
Kiek jūsų daug.
Niekaip negaliu išsirinkti!
Bone? Ką čia darai? Mums metas.
Juk nenori pavėluoti į atvirų durų dieną mokyklėlėje, tiesa?
Nenoriu ten eiti.
Mes juk susitarėm.
Susipažinsi su mokytoja, apžiūrėsi klasę...
Galiu neštis žaislą?
Žaislai neina į mokyklą, jiems ten ne vieta.
Sėdėkit ramiai! Nejudėkit!
Bonė amžiais ką nors pamiršta.
Ji tuojau grįš.
Ir tau sakau, Kumpi.
Bet čia pinigėlis!
Viskas gerai, Vudi? Kitą kartą ji tave tikrai išsirinks.
Liaukis. Viskas gerai. Didelio čia daikto.
Imk, Vudi.
Ačiū, Džese.
Mes su tavim, bičiuli.
- Nenoriu būti kepėju. - Šyšai.
Aš gimęs būt skrybėlininku!
Gana, Šyšai, marš į kepyklėlę.
Galime šnektelti, Lėlyte?
Vudi, nematai, kad visus reguliuoju?
- Grįžk į spintą. - Taip, suprantu. Tiesiog...
Man neramu dėl Bonės. Jai reikėtų pasiimti kokį nors žaislą.
Negirdėjai, ką pasakė tėtis? Nori, kad supyktų ant Bonės?
Bet mes kalbam apie mokyklėlę.
Vaikui ten reikia apsiprasti.
Jei pasiimtų su savimi draugą, jaustųsi žymiai drąsiau.
Endis, pavyzdžiui, visada pasiimdavo mane į mokyklėlę...
Atleisk, Vudi, nenoriu tau šimtus kartų kartoti,
kad Bonė tai ne Endis.
Žinoma, aš viską suprantu.
Bet jei tik išklausytum...
Visi į vietas!
Bone?
Ką čia darai?
Nagi, mums metas.
Mano šaunuolė.
Eime. Juk nenori pavėluoti, tiesa?
Ir nepamiršk kuprinės.
Pamatysi, tau ten labai patiks.
Na štai. Ką ten man sakei, Vudi?
Vudi?
Atvažiavom.
Bone, širdele, viskas bus gerai.
Labas! Tu Bonė?
Aš tavo mokytoja Vendė.
Čia yra lentyna, kurioje gali pasidėti kuprinę.
Eime, parodysiu.
Štai, Bone. Ši lentyna - tavo.
Vaikai, sėskite,
pradėsime darbelių pamokėlę.
Pirmąją dieną mokykloje jums prireiks dėžutės pieštukams.
Taigi, šiandien darysime pieštukines.
Paimkite stiklinaites,
o aš jus pamokysiu, kaip jas gražiai papuošti.
Labas.
Bone. Kokia šaunuolė.
„Labas, aš Šakius. Malonu susipažinti!“
Labas, Šakiau, ir man malonu susipažinti.
Aš mokytoja Vendė.
Mama! Tėti! Žiūrėkit, ką turiu!
Jo vardas Šakius!
- Nieko sau! - Labai gražus!
Aš baigiau mokyklėlę!
Ne. Tai buvo tik atvirų durų diena.
Bet tu buvai tikra šaunuolė, ir mes tau turime staigmeną.
Kokią?
Kadangi pamokos prasidės tik po savaitės, mes vyksime į iškylą!
- Galiu pasiimti Šakių? - Žinoma!
Valio!
O man dar sakė, kad neturėčiau eiti į mokyklą su Bone.
Ir ką ji be manęs būtų dariusi, ką?
O, varge, jau kalbuosi su šaukštu-šakute.
Labas, žaisliukai, ir ate!
- Vis dėlto jis buvo mokyklėlėje! - Taip ir maniau.
- Ne, bičiuliai, paklausykit... - Nori prišaukti Bonei bėdų?
Aišku, kad ne!
Tave galėjo konfiskuoti.
- Ką tai reiškia? - Atimti.
- O, ne! - Arba dar blogiau.
Tu galėjai pasimesti!
Ne, bičiuliai, paklausykit.
Bonei puikiai sekėsi mokykloje,
ir mes vyksime į iškylą.
- Į iškylą? - Atostogos!
Jy-hou!
Bet mokykloje nutiko kai kas įdomaus.
Bonė įsigijo naują draugą.
- Šaunuolė. - Ji jau susirado draugų.
Ne. Ji pati pasidarė sau draugą.
Ei, viskas gerai.
Gali išlįsti. Nagi.
Štai taip, drąsiau.
Aš tau padėsiu.
Viskas gerai.
Šaunuolis.
Susipažinkite su Šakiumi.
- Jė! - Tik pažiūrėkit!
O jau rankų ilgumas!
- Čia šiukšlės? - Ne.
Ne, žaislai.
Jie visi yra žaislai.
- Šiukšlės? - Ne.
Ten šiukšlės.
O čia - tavo nauji draugai.
Labas!
Šiukšlės!
- Nebijok, viskas gerai. - Šiukšlės!
Vudi, turiu klausimą.
Net ne vieną, o visą krūvą.
Turiu krūvą klausimų.
Kodėl jis nori pas šiukšles?
- Nes jis pagamintas iš šiukšlės. - Šiukšlės!
Suprantu, tai nuskambės keistai, bet paklausykite manęs.
Šiukšlės?
Dabar Šakius yra svarbiausias Bonės žaislas.
Svarbiausias?
Juk čia šaukštas-šakutė.
Taip. Suprantu, bet šis šaukštas-šakutė,
šis žaislas padės Bonei apsiprasti mokyklėlėje.
Vudi, tau neatrodo, kad tu kiek perdedi?
Žinau, kad jums sunku suprasti,
bet patys pamatysite, ką šis mažius reiškia Bonei.
Kai ji pradėjo su juo žaisti,
jos veidą nušvietė plačiausia šypsena.
Gaila, kad to nematėte.
Iš pradžių Bonė buvo labai nusiminusi,
bet, prisiekiu, kai ji pasidarė Šakių,
viskas kaipmat pasikeitė.
Vudi?
Minutėlę, Džese.
Todėl visi turime pasirūpinti, kad jam nieko nenutiktų.
Jam jau kažkas nutiko.
Kad tave kur!
Šiukšlės.
- O, ne! - Ne!
Dabar tu žaislas, Šakiau! Nagi!
Liaukis!
- Ei! Ne! Nagi, liaukis! - Šiukšlės!
Šiukšlės!
Na, matyt, man teks jį prižiūrėti, kol jis čia apsipras.
Šakiau?
Kur tu, Šakiau?
Štai kur tu!
Jau maniau, kad neberasiu tavęs, kvailiuk.
Ne. Ta merga baisi!
Kaip jau sakiau, Bonė nėra baisi.
Ji tave myli, todėl tau reikia...
Šakiau?
Bone!
Kelkis!
Pabudome ir kelkimės!
Kas nori į iškylą?
Aš! Kartu pasiimsiu Lėlytę, Plaštakių,
Šakių ir...
Šakiau? Kur tu?
- Turėtų būti kažkur čia. - Šakiau?
Šakiau!
Eime. Papusryčiausime ir tada - į kelią!
Eime, Šakiau!
Jis gyva bėda, Vudi.
Reikės mūsų pagalbos per iškylą?
Ne, aš pats susitvarkysiu.
Šiaip ar taip, būsime kemperyje.
Jis niekur nedings. Aš susitvarkysiu.
Susitvarkysiu.
Aš neleisiu
Aš neleisiu niekur tau išeit
- Aš neleisiu - Aš neleisiu
Aš neleisiu niekur tau išeit
Ar matai, kaip saulė pateka kas rytą?
Ne!
Ar matai, kaip saulė leidžias vakarais?
Ar matai, kaip ta maža mergytė myli tave?
Širdis jai plyš
Jė!
Tik neišeik
- Aš neleisiu - Aš neleisiu
Aš neleisiu niekur tau išeit
Ne!
Tikėjausi, pavyks į protą Man atvest tave
Bet negaliu kas kartą būti aš šalia
Tad nuo šiol daugiau nė žodžio, ne
Daryk kaip išmanai
Jei manęs tu neklausai
- Aš neleisiu - Aš neleisiu
- Šiukšlės, štai ir aš! - Aš neleisiu niekur tau išeit
Prašau tavęs.
Aš neleisiu
Aš neleisiu niekur tau išeit
Aš nenoriu būti žaislas!
- Aš neleisiu - Aš neleisiu
Aš neleisiu niekur tau išeit
Sveikas, bičiuli.
Sveikas, Bazai.
Viskas gerai?
Nežinau, Bazai.
Kai Endis buvo mažas, tavęs šalia nebuvo,
bet nepamenu, kad būtų buvę taip sunku.
Gal man pabudėti? Prižvelgsiu Šakių.
Ne. Geriau aš pats.
Jei pasiduosiu, vidinis balsas mane užgrauš.
Kas tai galėtų būti?
Kas?
Vidinis balsas. Kas tai galėtų būti?
Aš.
Mano sąžinė, supranti?
Mano dalis, kuri man viską pasako.
Ką iš tiesų galvoju.
Nuostabu.
Reiškia, vidinis balsas tau pataria.
Ką?
Slapta misija į kosmoso platybes. Lekiam.
Kur Šakius?
O, ne! Šakiau!
Šakiau!
Aš ne žaislas!
Aš šaukštas-šakutė.
Tyliau!
Aš skirtas sriubai, salotoms
ir galbūt aštriam troškiniui valgyti, o tada - šiukšlinėn.
Aš šiukšlė!
Laisvė!
Kumpi, kada kitas sustojimas?
Maždaug už 8 kilometrų.
Aš spėsiu.
Susitiksime kemperių aikštelėje.
Vudi, palauk. Vudi!
Šakiau!
Šakiau, kur tu?
Šakiau!
Šakiau, kur tu?
- Panešk, ką? - Pasvajok.
Kodėl turiu būti žaislas?
Todėl, kad ant tavo pagaliukų užrašytas Bonės vardas.
O kodėl ant mano pagaliukų užrašytas Bonės vardas?
Todėl, kad ji...
Klausyk, ji visą laiką žaidžia su tavimi, taip?
Taip.
O su kuo ji kasnakt miega?
Su tuo dideliu minkštu daiktu?
Ne, ne su pagalve.
Su tavim.
Klausyk, Šakiau.
Nė neįsivaizduoji, koks esi laimingas.
Tu esi Bonės žaislas.
Tu jai padėsi sukurti laimingus prisiminimus,
kuriuos ji saugos visą gyvenimą.
A? Ką?
Ramiai. Stenkis dėl Bonės.
Stenkis dėl Bonės, viską darai Bonės labui.
Tai va, patinka tau ar ne, tu esi žaislas.
Net jei nenori juo būti.
O tai reiškia, kad būsi su Endžiu, kai...
Kas tas Endis?
Norėjau pasakyti, su Bone.
Turi būti su Bone.
Toks tavo darbas.
O koks tavo darbas?
Šiuo metu aš rūpinuosi, kad tu tinkamai atliktum savo darbą.
- Panešk, ką? - Pasvajok!
Kas tas Endis?
Aš buvau jo žaislas.
Tu buvai kito vaiko žaislas?
Taip.
Ilgokai.
Geri buvo laikai.
Buvau mėgiamiausias jo žaislas.
Rūpinausi tvarka kambaryje.
Ir kad visi žaislai būtų vietoje...
Tai jis galvojo, kad Endžio kambarys yra planeta?
Tai dundukas.
Taip!
Būtent taip ir pagalvojau, kai jis atsirado pas mus.
Įsivaizduoju, kaip tave tai erzino.
- Nė neklausk! - Aš rimtai...
Tu matai, kaip jie auga, kaip tampa suaugusiais žmonėmis.
O tada jie dingsta iš tavo gyvenimo.
Net nežinai, ką jie veikia.
Suprask mane teisingai, aš nieko nesigailiu.
Po tiek metų staiga
atsiduri spintoje ir jautiesi...
Niekam nereikalingas?
Taip.
Panaudotas pagal paskirtį?
Būtent.
Vudi, žinau, kur šuo pakastas.
Tikrai?
Tu toks pat, kaip aš.
Šiukšlė!
Kas tau yra su tom šiukšlėm?
- Ten šilta. - Fui.
- Ir patogu. - Galbūt.
Ir saugu!
Tarsi visi šnibždėtų tau į ausį: „Viskas bus gerai.“
Šakiau, taip ir yra.
Būtent taip jaučias Bonė, kai tu šalia.
- Tikrai? - Taip!
Pala.
- Sakai, ji galvoja, kad aš šiltas? - Aišku.
- Ir mielas? - Aha.
Ir dar toks lipšnus?
Na, tam tikra prasme. Taip.
Dabar supratau.
Aš Bonės šiukšlė.
Taip! Pala, ką?
Aš Bonės šiukšlė!
Ne, visai ne.
Jai tikriausiai be manęs liūdna. Vudi, paskubėkim, jai manęs reikia!
Taip...
Ei, Bone, aš ateinu!
Šakiau, ne taip greitai! Šakiau!
Bone, aš ateinu!
Šakiau!
Šakiau, žiūrėk. Bonė štai ten.
Lekiam!
Vudi?
Bo?
Vudi?
Tai einam pas Bonę ar ne?
Tuojau. Ten, viduje, gali būti mano draugė.
Draugė?
Draugė...
Na, draugė...
Kaip kad mudu esame draugai.
Šiukšlės?
Šiukšlės... Taip.
Bijau, kad ji galėjo pasimesti.
Vudi, bet Bonė tai ten.
Mes grįšim, jai dar nespėjus pabusti. Eime.
Bo?
Bo.
Bo...
- Bo? - Bo?
Gal jau galime grįžti pas Bonę?
Tavo draugės čia nėra.
Taip, matau.
Jos čia nėra.
Eime.
Čia Bo?
Sveiki.
Labutis.
Atleiskite, kad sutrukdėme, bet...
Nė kiek nesutrukdėte.
Išsiruošėme į rytinį pasivaikščiojimą.
Ir štai
sutikome jus!
Aš vardu Gabi Gabi. O čia mano geras draugas Bensonas.
Vudis. Malonu susipažinti.
Ir man malonu, Vudi. O tu kas toks?
Čia Šakius.
Šiukšlė.
Jį padarė mūsų vaikas.
Vaikas? Šitie žaislai neturi vaikų.
Gal judu pasiklydote?
Ką? Ne.
Bet ieškome dingusio žaislo.
Figūrėlės. Nuo tos lempos, kuri stovi vitrinoje.
Vardu Panelė Bo.
Panelė Bo?
Taip, aš pažįstu Bo.
Tikrai?
Šokit vidun. Nuvešime jus pas ją.
Nereikia, ačiū.
Tiek to.
Bensonai, atsargiau su mūsų naujaisiais draugais.
Tai bent aptarnavimas.
Ačiū už pagalbą. Jau senokai nemačiau Bo.
Galiu paklausti, kada buvai pagamintas?
Aš?
Nežinau. Gal šeštojo dešimtmečio pabaigoje?
Ir aš!
Gal mus pagamino toje pačioje gamykloje.
Būtų įdomu, tiesa?
Reikia pripažinti, esi puikiai išsilaikęs.
Na, aš stengiuosi daug judėti.
Žiūrėk, mūsų balso mechanizmai irgi vienodi.
Bensonai, parodyk jam.
Tai tikrai nebūtina.
Aš Gabi Gabi ir tave myliu.
Jį reikia sutaisyti.
Įrašas geras. Tik balso mechanizmas sugedęs.
O tavasis dar veikia?
Ei!
Mano bate gyvatė!
Tik paklausykit! Parodyk man.
Lažinuosi, jis to paties tipo.
O, ne. Jis įsiūtas viduje.
Ar Bo jau netoli? Mums reikia...
Netrukus atidarys parduotuvę.
Nesijaudink, mes jus taip paslėpsime, kad niekas neras.
Ne, ačiū. Mes negalime čia likti.
Aišku, kad galite.
Mums reikia eiti.
Dar ne. Tu turi tai, ko man reikia.
Štai ten, viduje.
- O jau kitą dieną tą lempą grąžino. - Negali būti!
Mama, noriu į parką.
Selestė!
Sulaikykite jį.
Kas čia vyksta?
Nagi! Greičiau!
Jis jau čia! Matau jį!
Šakiau! Reikia dingti iš čia...
Vudi!
Mielai prisijungsiu prie jūsų būrio.
Pirma sudainuosiu trumpą dainelę.
Močiute, žiūrėk, ką radau.
- Galiu pasiimti jį į parką? - Žinoma!
Mama, gana jai tų žaislų.
Nieko tokio. Vis viena tų žaislų niekas neperka.
Ačiū, močiute!
Jy-hou!
Mama, noriu į mugę.
Dabar einame į parką. Galbūt vėliau, širdele.
Vudžio nėra?
Nematau jo!
Verčiau reikėjo jai pakišti šakutę.
Šaukštas saugesnis.
Šakiau?
Kur Šakius?
Mama! Tėti!
- Kas nutiko, mieloji? - Kas tau?
Nerandu Šakiaus! Jis dingo!
Bone, nesijaudink.
Jis tikrai atsiras.
O jei nerasi, galėsi pasidaryti kitą.
Ne! Nenoriu kito!
Paieškokime lauke. Gal jis ten kur mėtosi.
Vargšelė Bonė.
Mes jį būtinai rasime, gerai?
Jį reikia surasti, mama. Jam manęs reikia.
Vudis buvo teisus.
Visiems reikėjo saugoti tą valgymo įnagį.
Kodėl Vudis negrįžta?
Manote, jis dingo?
- Bazai, ką darysime? - Ką darysime, Bazai?
Bazai, ką darysime? Ką darysime, Bazai?
Ką darysime, Bazai? Bazai!
- Bazai. - O ką darytų Vudis?
Iššoktų iš važiuojančios mašinos.
Ką darytų Vudis?
Slapta misija į kosmoso platybes. Lekiam!
Man reikia eiti.
- Kur? - Kur tu eisi? Kodėl?
- Ir mums eiti? Su tavim kartu? - O kas tada?
Nėra laiko aiškinti! Pirmyn!
Nėra laiko aiškinti!
- O, ne! - Bazai!
Iš kur atsirado ta mada šokinėti per langą?
Vudis ir Šakius buvo pastebėti greitkelyje.
Kur tas greitkelis?
Vienintelė išeitis - laidynės manevras!
Visu greičiu pirmyn!
Ačiū, vidini balse!
Greitkelis.
Lekiu, Vudi!
Tiks.
Ei! Visi čia!
Negailėkit pinigų ir laimėkit Bazą Šviesmetį!
Ei!
Seleste, širdele. Kremas nuo saulės.
Gerai.
Tuojau grįšiu, pone kaubojau.
Taip, sendaikčių parduotuvė...
Ten!
Matei juos? Kiek jų ten?
Pilnas autobusas vaikų!
Štai ir jie!
Pažaisim, mažule!
Ak! Puiki diena žaidimams, ką?
Aš teisus?
„Labas, pone kaubojau. Kaip sekas?
„Tau patinka jodinėti?“
Gal nori pasisupti?
Palaukit manęs!
Bo?
Lekiam.
Bo!
Čia tu? Netikiu savo akimis!
- Panele Bo! - Nemaniau, kad dar kada pasimatysim!
- Taigi, kuris vaikas tavo? - Kuris vaikas tavo?
- Joks. - Joks vaikas.
- Pala, tu pamestas žaislas? - Tu pamestas žaislas?
- Baisu. - Šaunu.
Na, baisiai šaunu,
kad pasimetei čia.
- Skunkas! - Saugokis!
Sakiau, kad taip greitai nelėktumėt.
Vos jo nepartrenkėt.
Labutis!
Liaukitės!
Gana! Ir aš jūsų pasiilgau.
Bekis? Mekis?
Nekis?
Bekė, Mekė, Nekė.
Teisingai. Nepykit, ožkelės!
- Avelės! - Avelės! Žinoma!
Gerai jau, gerai.
Nagi, pasirodyk. Reikia remonto?
Remonto? Ne, man viskas gerai.
Ei! Šaunuolės, avelės.
- Kur radai tuos daiktus? - Tai šen, tai ten.
Vieni vaikai mėgsta viską laužyti,
tad reikia būti viskam pasiruošus.
Kiek laiko esi čia vienui viena?
Septynerius nuostabius metus!
Septynerius?
Ko tik aš nemačiau.
Nereikia.
- Kiks. - Ko?
Pasirodyk. Noriu tave su kai kuo supažindinti.
Einu.
Kas nutiko? Važiuojam į miestą ar...
Oi! Kas čia toks?
Pameni, pasakojau tau apie vieną žaislą?
- Apie kaubojų? - Taip!
Negali būti!
- Nespoksok. - Negaliu nespoksoti.
Vudi, susipažink su Kike Linksmute.
Labas, Kike.
Tu nesakei, kad jis faras.
Sveikas, šerife.
Pareigūnė Kikė Linksmutė. Vadovauju gyvūnų gelbėjimo skyriui.
Paieškos ir gelbėjimo operacijoms.
Gelbstime skruzdes, vikšrus, mažuosius pudelius ir žiogus.
Karlai! Kur susiruošėt?
Karys Karlas ką tik sužinojo apie kažkieno gimtadienį
vaikų žaidimų aikštelėje.
Sklinda kalbos, kad ten bus du maišai su saldumynais.
- Ir 20 ar 30 vaikų. - Puiku!
O, taip! Visi žais su Kariais Karlais!
Jūs su mumis?
Žinoma! Vudi, tau patiks!
Aš negaliu, pone.
Bo, man reikia grįžti pas savo vaiką.
- Ką? - Tu turi vaiką?
Taip.
Nušluostei mums nosį, kary.
Susitiksime žaidimų aikštelėje, Panele Bo.
Karys Karlas skuba į gimtadienio vakarėlį.
Vyrai, pirmyn.
Turi vaiką?
Kaip suprantu, kalbi ne apie Endį.
Ne. Jis išvyko į koledžą.
O mus atidavė Bonei.
- Tu mergaitės žaislas? - Negali būti!
Taip. Todėl ir esu čia.
Jos kitas žaislas liko sendaikčių parduotuvėje, o aš...
Sendaikčių parduotuvėje „Antras šansas“?
Mes žinome tą parduotuvę.
Puiku. Nuostabu!
Jei žinote tą parduotuvę, galite man padėti jį surasti...
Nė už ką.
Neįsivaizduoju, kiek metų dulkėjome tos parduotuvės lentynose.
Apgailestauju, Bo.
Bet neturiu kitos išeities. Man reikia jį atimti iš Gabi.
Nekišk nagų prie tos keistuolės.
Tavo vietoje viską mesčiau ir grįžčiau namo.
Bonė be jo neapsipras mokykloje.
Vaikai kasdien pameta žaislus. Bonei nieko neatsitiks.
Ne...
Supranti, Bonei jo reikia taip pat, kaip Molei reikėjo tavęs.
Ne. Deja, avelės. Molės čia nėra.
Molė? Nežinojau, kad turėjai vaiką, Bo.
Tai buvo labai seniai.
Bo mergaitė buvo ypatinga.
Nepaprastai miela,
bet labai bijojo tamsos.
Tik kurį laiką.
Iš pradžių tavęs nebuvo.
Girdint, kaip Molė verkdavo naktimis,
žaislams plyšdavo širdis.
O tada atsirado Bo.
Jos lempa buvo vienintelis daiktas, su kuriuo Molė jausdavosi saugi.
Mama jai palikdavo šviesą pernakt.
Kas galėtų pagalvoti, kad tu toks sentimentalus?
Ir Molė užmigdavo, padėjusi rankutę prie Bo kojų.
Gerai! Gana.
Bo, mano vaikui tikrai labai reikia to žaislo.
Padėsi man? Kaip senais gerais laikais.
Gerai jau, gerai.
Ačiū!
- Ačiū. - Ką gi.
Regis, teks jam padėti. Lekiam!
Į sendaikčių parduotuvę „Antras šansas“. Ir paskubam.
Ei!
Bensonai, baigei?
Puikumėlis!
Tik pažiūrėkit! Kaip naujas.
Taip. Ačiū, Bensonai.
Kada grįš Vudis?
Kaip jau sakiau - greitai.
Jis tavęs nepaliks.
Iš kur žinai?
Ant tavo kojų užrašytas mergaitės vardas.
Tai yra, ant pagaliukų.
Tai reiškia, kad esi jai labai svarbus.
Vudis irgi taip sako.
Įdomu.
Močiute! Mes grįžom!
Ji grįžo.
Kas ji?
Selestė.
Pala,
ji pasiėmė Vudį.
Ji pametė Vudį?
Ne. Mano Selestė tobula.
Šakiau, arbatėlė.
- Kas tai yra? - Tuojau tau parodysiu.
Gabi Gabi DRAUGAUKIM!
Lašelis pieno, du gabalėliai cukraus.
Aš mokiausi. Na, kaip?
Truputėlį aukščiau.
Atkišk mažąjį pirštelį.
Nuostabu!
Skanumėlis!
Seleste, širdele, aš išeinu.
Eikš, apkabinsiu tave.
Ate, mama. Myliu tave.
Kai sutaisys mano balso mechanizmą,
pagaliau ir aš turėsiu šansą.
Dabar pakalbėkime apie mūsų draugą Vudį.
Noriu viską apie jį žinoti.
Taigi, Vudis.
Pažįstu jį visą gyvenimą. Dvi dienas.
Žinojai, kad Bonė nėra pirmas jo vaikas?
Prieš tai jis turėjo Endį.
Ir žinai, ką? Jis jo niekaip negali pamiršti.
Ei, Šviesmeti.
Pakelk akis į viršų, Astro-biče.
Jei manai, kad gali čia atklysti ir užimti geriausių prizų vietą,
- tu klysti! - Žiauriai klysti!
Jūs nesuprantat. Aš tik noriu...
Visus apgauti ir laimėti vaiką? Aha, mes žinome.
Ne, man reikia...
Vaiko, kuris apgaubtų tave besąlygiška meile?
- Tu čia ne vienas toks, vaikine. - Aha, čia tokių norinčių daugybė!
Verčiau padėkit man iš čia ištrūkti.
Aš tau padėsiu. Kad spirsiu!
Spirk jam.
Zuikiau, ką darai?
Aš jo nepasiekiu. Padėk man, nagi.
Atleisk man, Ančiau. Nemoku skaityti minčių.
Ar taip sunku suprasti?
Nori priversti mane pasakyti?
Ką?
Su savo trumpom kojytėm negaliu pasiekti, man reikia tavo pagalbos.
Matai? Šimtą kartų sakiau, Zuikiau.
Turėtum būti dėmesingesnis ir tobulinti savo klausymosi įgūdžius.
Ką dabar pasakysi, sukčiau?
Į begalybę ir iš kojos! Bum!
Tolimoje galaktikoje gavai spyrį iš kojos!
Bum!
Kaip man iš čia ištrūkti?
Ši planeta toksiška.
Uždaromas šalmas, kad būtų tausojamas deguonis.
Kosmoso platybėse niekas tavo riksmų neišgirs!
Paleisk mane!
Paleisk, sakau!
- Dabar žinosim, ką reiškia trauka. - Aha, žinosim.
Ei, kur tu bėgi?
Verčiau grįžk čia, kosmonaute!
Užkelk mus ant prizų lentos!
Zuikiau, ką darai? Jis tuoj pabėgs, lįsk lauk!
- Stengiuosi! - Pasistenk labiau!
Sendaikčių parduotuve, štai ir mes!
Bo, kodėl tu važinėji skunku?
Skunkas!
Supratau. Gudru.
Vežimėlis su dešrelėmis tešloje!
Kodėl taip blogai vairuojat?
Juk turite šešias akis.
Ačiū, kad sušvelninai nusileidimo smūgį.
Stokis, eime.
Viskas gerai.
- Reikėjo matyti jo veidą! - Viskas gerai. Nesijaudink.
Ne pirmas ir ne paskutinis kartas.
Juostą!
Nebloga slėptuvė.
Taip. Palik skunką.
- Sutaisysime jį vėliau. - Supratau.
Taip bus smagiau.
Palydėsim tave į parduotuvę!
Gerai, rėžk tiesą. Tas kaubojus. Kas jis tau?
- Niekas. - Taip ir patikėsiu.
Nekankink savęs. Kaubojus turi vaiką.
- Kike... - Patikėk manim. Aš rimtai.
Pati žinai, kas nutiko mudviejų su Himenu meilei. Deja.
Štai ir jis!
- O, ne... - Kas yra?
Nekreipk dėmesio.
Sendaikčių parduotuvė „Antras šansas“ - tiesiai priešais tave.
Šalia jos vaikštinėja pernelyg daug žmonių.
- Lengviausia patekti per stogą. - Per stogą!
Paskraidysim.
Laikykis!
Kaip tu čia atsidūrei?
Maniau, kad patekai į naują šeimą.
Juk žinai, kaip būna.
Jų mergaitė užaugo, ir aš tapau nereikalinga, taigi...
Apgailestauju, Bo.
Kam tau vaiko kambarys,
kai gali turėti visa tai?
Į ką taip žiūri, šerife?
Ką?
Aš ne... Ne, nieko.
Žiūrėjau į parduotuvę. Ana ten.
Į sendaikčių parduotuvę.
- Kike, pradėk skaičiuoti sekundes. - Penkios.
- Sekundes iki ko? - Keturios.
- Juk tau reikia į parduotuvę, tiesa? - Trys. Dvi.
Viena!
Čia kažkur turi būti įvaža į greitkelį.
Kur ji?
Meteoritų lietus! Atsargiai!
Vudis?
Šaunuolis, vidini balse.
Na, o kaip tu? Kaip tavo naujas vaikas?
Bonė? Ji nuostabi.
Džesė ją dievina.
Džesė vis dar su tavim?
Visi tebesame drauge.
Dauguma mūsų.
Ir Reksas?
Taip, ir Reksas, ir Bėrius, ir Spyruoklinis,
- ir Bulviagalviai. - O Bazas?
Ir Bazas.
Įsivaizduoju, kaip jis apsidžiaugs, kai pasakysiu, kad radau...
- Panele Bo? - Bazai!
- Mano senas bičiuli! - Bazai?
Kaip gera tave matyti!
Vudi, čia Panelė Bo!
- Ką tu čia darai? - Ką tu čia darai?
Bazas... Bazas... Bazas... Bazas lekia į pagalbą!
- Treji metai! - Treji metai!
Štai kiek laiko mes ten kabėjome, laukdami vaiko!
Labai jus užjaučiu.
Tu sugriovei mūsų gyvenimus. Begėdis!
Kas jie tokie?
- Šviesmetis pažadėjo mums vaiką. - Ką tu pažadėjai?
Nieko aš nežadėjau.
- Ei! Nereikia! - Eik tu švilpt!
Nagi, liaukitės!
Tučtuojau liaukitės!
Liaukitės pagaliau.
Aš turiu vaiką!
Turi vaiką?
Tikrą vaiką?
Žmonių vaiką, ne ožiuką?
Taip. Palikite Bazą ramybėje ir eikite su manimi.
Nuvesiu jus pas Bonę.
- Mes turėsime vaiką? - Taip!
Mes turėsime vaiką?
- O mes gausim vaikį - Vaikį
- Mes gausim vaikį - Gana, eime.
- Mes kažką gausim, o - Gausim, jė, jė, jė
- Kur Šakius? - Ilga istorija.
- Vaikį, mes gausim vaikį - Vaikį
- Mes gausim vaikį - Mes gausim vaikį
Jo niekur nėra.
Šakius dingo.
Širdele, neverk.
Na gerai. Dar kartą paieškosime lauke.
Ir tada jau važiuosime, gerai?
Jie ruošiasi išvažiuoti!
- Išvažiuoti? - O, ne!
Mane puola panika!
- Ei! Žiūrėk, kur eini! - Ką mums daryti?
- Reikia juos sulaikyti! - Bet kaip?
Galėtume melagingai įskųsti Bonės tėtį, kad jis patektų į cypę.
Arba grįžti laiku atgal ir įspėti Vudį apie ateitį.
- Nesąmonė. Laiko neatsuksi atgal. - Džese!
Man labai gaila, Bone.
Visur išieškojome. Bet mums jau reikia važiuoti, supranti?
Gal galėtume palikti Šakiui raštelį,
kad jis žinotų, kur važiuojame?
Jam reikia į mokyklėlę.
Kas čia dabar? Negali būti...
Viskas buvo taip gerai... Juk ji visai nauja.
Ką gi! Dabar tėčiui verčiau netrukdykime.
Gal eikime į mugę?
Arba pasidairykime po parduotuves?
Ką tu padarei?
Niekur mes nevažiuosim. Jei suprantate, ką noriu pasakyti.
- Puiku! - Genialu!
Šaunuolė, Džese!
Esu tikra, kad Bazas ir Vudis netrukus pasirodys.
Šakius ten?
Aha.
Pala. Turiu klausimą.
Ką Bonė labiau mylės - Ančių ar mane? Sakyk, kad mane.
- Ne, sakyk, kad Ančių. - Zuikių.
Gana. Žaidimas baigtas.
Dabar klausysite manęs.
Sekite paskui mane ir nekelkite triukšmo. Aiškiai pasakiau?
Aiškiau nebūna. Rodyk kelią.
- Gal baigsi? - Pasitrauk.
- Pats pasitrauk. - Baik stumdytis.
Baik.
Nieko sau! Avis su trimis galvomis!
O, ne!
Ką? Šešios akys susmigo į mano sielą.
Dabar sapnuosiu košmarus.
Tavo Šakius tikriausiai laikomas ten.
Na, ne taip jau ir blogai.
Svarbiausia, kad mūsų nepastebėtų tos žiopčiojančios lėlės.
Ne tik jos.
Gabi spinta yra atviroje vietoje, matoma iš visų pusių.
Ir aplink ją sukiojasi Slibinas.
- Katinas - ne bėda. - Ne.
Tik ne šitas.
Mūsų vidus irgi toks?
Pilnas pūkų.
Kaip mes ten pateksime?
Reikia mėgint peršokti.
- Kaip? - Nemenkas šuolis.
Žinome, kuris žaislas mums padės.
Bone, tik pažiūrėk.
- Kiek čia daug gražių daiktų. - Bonė?
Reikia kuo greičiau rasti Šakių!
Vudi, ne...
- Laikomės plano. - Supratau.
- Paskui mane. - Klausau.
Vudis tik tūno spintoje? Su juo nežaidžia?
Jis man pats sakė, kad jaučiasi nereikalingas.
Baisu.
Kokie gražūs plaukučiai...
Ką tu darai?
Turime laikytis plano.
Bet ten Bonė. Ji ana...
Dabar eisime į mugę?
...ten.
Eime. Ir tyliau.
Kad tik lėlės mūsų neišgirstų...
Mano avis!
Ką aš tau sakiau? Aš liepiu. Tu vykdai.
Bo, nepyk. Tik pasakyk, kaip galiu tau padėti.
Tikrai nori man padėti?
Tuomet netrukdyk man. Einu ieškoti savo avies.
O kaip kiti?
Kikė žino, ką daryti.
- Na štai. - Mūsų tikslas -
gauti tą raktą.
Tai vienintelis būdas patekti į spintą.
Tu gal juokauji? Kaip mes gausime tą raktą?
Cha.
Patikėkite tai mums.
Mes tai jau tikrai žinome, ką daryti.
Iš kur jūs čia atsiradote?
Tučtuojau atiduok raktus! Kur raktai?
Atiduok mums raktus!
Taip tai jau tikrai nedarysim.
Sutinku. Pernelyg grubu.
Gerai sakai. Reikia kažkaip gražiau.
O gal „Ačiū pačiū, nešk kudašių“?
Gerai.
Tučtuojau atiduok raktus! Kur raktai?
- Nejuokinga. - Vėl netinka?
Gerai. Tu tik...
Taip. Na...
Gal tada „Pliušas Mušas“?
Gerai sugalvojai!
- Dar ilgai? - Netrukdyk.
Geras, ką?
Nieko gero. Nė už ką.
Tai jums reikia to rakto ar ne?
Kas jums negerai?
Kas mums?..
Ką tik pametėjome jums tris genialias idėjas.
Jūs jas sumaišėte su žemėmis, o patys neturite ką pasiūlyti.
Kaip mums gauti tą raktą?
Negali būti!
Tikrai?
Grįžo Vudis?
Vudis grįžo?
Kartu su Panele Bo?
Ačiū, Bensonai.
Tegul visi būna pasiruošę.
Vudis grįžo!
Bone, aš grįžtu!
Bone.
Pirma turime pasiruošti jo atvykimui.
Pasiruošti?
Moki žaisti slėpynių?
Ne. Turbūt sudėtingas žaidimas.
Nė kiek.
- Aš tave pamokysiu, gerai? - Gerai.
Pirmiausia
vienas iš mūsų pasislepia...
- Baisus žaidimas. - ...o kitas skaičiuoja iki dešimties
ir eina jo ieškoti.
Ką mes čia darome?
Tiesiog stovėk ir tylėk!
Kalbėsiu aš.
Sveikas, Tini!
Ir man malonu tave matyti.
Taip, jis su manim.
Draugas? O, ne.
Jis mano padėjėjas.
- Sveikučiai! - Bo!
Šimtas metų.
Ilgai neištvėrei, ane?
Sveikas, Dagai. Mačiau, tavo geresnioji pusėje mėtosi ant grindų.
Jo, su ta kate menki juokai.
Bo sugrįžo!
- Orakulas buvo teisus! - Atsiprašau.
- Atleiskit. - Ką tu čia darai?
Maniau, kad į parduotuvę žaislai atgal nepriimami!
Bo, padėk man. Reikia elemento.
Šis traukinukas turi pagaliau važiuoti!
- Susitarėm. - Padėk man.
Melagis.
Nepasakysi, kur Djukas?
Ten, toliau.
Ką aš matau?
- Labas, Djukai! - Kas tas kaubojus?
Djukai, čia Vudis, Vudi, čia...
Djukas Bum. Garsiausias kaskadininkas Kanadoje.
Nori pasirodyti.
Djukai?
- Djukai, mums reikia... - Minutėlę. Dar vienas.
O, jė! Kodėl grįžai, Bo?
Mums reikia tavo pagalbos.
Gabi Gabi neatiduoda jo žaislo ir mano avelės.
Negali būti. Bekės, Mekės, Nekės? Ak, mano pupulės!
Kam šovė į galvą mintis prasidėti su Gabi Gabi? Juk tu ją pažįsti.
Vienas žaislas sugalvojo, kad ims
ir įžengs į atvirą zoną.
Taip elgiasi tik kvailiai.
Tu visiškai teisus.
Visi žino, kad saugiausia eiti pasieniu.
Tai būtų buvę kur kas geriau, tiesa?
Tas žaislas - visiškas mulkis.
Tai jau tikrai!
Pala, tas žaislas esi tu?
Taigi, planas toks.
Kažkas turi peršokti atvirą erdvę ir patekti į Gabi spintą.
- Ir tas kažkas būsi tu. - Ne.
- Djukai. - Nea.
- Djukai? - Nė už ką!
- Djukai! - Ir neprašyk.
- Djukai. - Griežtai ne.
Prašau, pone Bum, tai labai svarbu. Mano vaikas...
Turi vaiką?
Djukai, parodyk mums dar kelis triukus, gerai?
- Kažkada ir aš turėjau vaiką. - O, ne.
Režaną.
Režanas taip apsidžiaugė, kai gavo mane Kalėdoms.
Tai buvo laimingiausios Kalėdos mano gyvenime.
Tai Djukas Bum ir jo nepakartojamas bumiškas triukas!
Bum!
Pagaliau galėjau daryti tai, kam buvau sukurtas.
Bum!
Bet kai Režanas pamatė, kad nepašoku taip aukštai, kaip rodo reklamoje...
Tai juk reklama! Ten viskas pagražinta!
Režanas mane išmetė!
Tai nesąžininga!
Kodėl, Režanai? Kodėl?
Gana. Nurimk, Djukai.
Tai buvo labai seniai.
Dabar mums reikia žaislo, kuris numestų mus ant Gabi spintos.
Numestų?
Bet kuris Djukas Bum gali būti kaskadininku,
bet tu vienintelis gali padaryti tai, ko negali kiti.
- Tikrai? - Žinoma.
Pamiršk Režaną. Pamiršk reklamą.
Būk tuo Djuku, koks esi dabar,
galinčiu pakilti ir lėkti!
Būti tuo, kuo esu dabar.
Kas čia asas, kuriam sekas?
Bum?
Kas kiečiausias kaskadininkas visoje Kanadoje?
Bum!
Kas drąsiausias nutrūktgalvis visoje Kanadoje?
Djukas Bum!
Padėsi mums?
Žinoma, vardan Kanados!
- Mes turime savo ratus. - Taip!
Jy-hou!
Ei, Bo!
Kiks! Sveikutė!
Šaunuoliai!
Kaip jį gavot?
Kaip mums gauti tą raktą?
- Buvo nelengva. - Dar ir kaip nelengva.
- Vos išnešėme sveiką kailį. - Aha.
Gali nedėkoti.
Ką gi. Prie darbo.
Aš jums suvyniosiu.
Dar, neduokdie, suduš nešant namo.
Gerai. Taip laimėsime šiek tiek laiko.
Neskubėk.
Pirmyn!
Kiek laiko čia praleidai?
Nežinau. Kelerius metus.
Neketinau tūnoti ant lentynos ir laukti, kas bus.
Tad ėmiau ir išėjau.
Nieko sau.
Tu lengviau susitaikei su prarastu žaislo gyvenimu.
Šerife.
Tik nereikia savęs nuvertinti.
Jei liktum be vaiko, tikrai rastum, ką veikti.
Tikrai nemanai, kad kada nors grįši į vaikų kambarį?
Tikrai.
Dabar, kai miestelyje vyksta mugė, pagaliau turime puikią progą
- iš čia išvykti. - Ketini išvykti?
Be abejo.
Niekada nenorėjai ištrūkti į platųjį pasaulį?
Be vaiko?
Ne. Seno žaislo naujaip gyventi neišmokysi.
Niekada negali žinoti.
O kaip tu atsidūrei šioje parduotuvėje?
Vitrinoje išvydau tavo lempą
ir pamaniau, gal parduotuvėje rasiu tave,
tai aš...
Oho.
Taip.
Tik pažvelk.
Tai vienintelė vieta parduotuvėje, kur jaučiausi kaip namie.
Tavęs ir Djuko laukia nelengvas šuoliukas.
Manęs?
Aš nesakiau? Tu važiuosi su Djuku.
Aš?
Padarom didelį bum.
Viskas bus gerai. Djukas tą sugeba geriausiai.
Aha, nusisukti sprandą.
Pirmyn!
Spausk!
Režanas.
Tai reklama. Ten viskas pagražinta!
Aš negaliu! Atleisk man, Režanai!
Tik ne tai!
Sveika, mažule.
- Šakiau? - Mergaitės?
Šakiau, kur tu?
Manęs niekas neras.
Šakiau?
Vudi! Kaip tu mane radai?
- Bo, radau jį! - Sveikutė.
Pala, čia paprasta šakutė?
Bo!
Bazai! Žiopčiojančios lėlės dingo!
Ką? Kur jos galėjo dingti?
Dabar jau varom iš čia!
Ne. Pirma turiu rasti savo mergaites.
Labas, Vudi.
Sveika, Bo.
- Kur mano avelė? - Aha!
Žiūrėk! Vudis mane rado!
Imk zuikį! Aš per gražus mirti!
Oi, ne!
Vudis!
Aš tik noriu kalbėti.
Aha, mano garso mechanizmu!
Trauk!
Tu mano geriausias padėjėjas.
Kažkas užnuodijo vandenį.
Mielai prisijungčiau prie jūsų būrio.
Rankas aukštyn!
Mergaitės!
Spjaukit.
Ne! Šakiau!
- Dingstam iš čia! - Palauk!
Šakiau!
Vudi!
Bonės kuprinė?
Kike!
Sugaukit Vudį!
Kibkitės!
Djukai, ištrauk mus iš čia!
Oui!
Kac, kac, kac!
Palaukit! Mes palikom Šakių!
Vudi!
Šakiau!
Visi sveiki ir gyvi?
Viskas gerai.
Zuikiau?
Zuikiau! Ne.
O, ne.
- Zuikiau! - Viskas bus gerai.
Ten liko Šakius.
Reikia paskubėti, kol jo dar neužrakino.
Nori pasakyti, kad turim grįžti?
Vos išnešėm sveiką kailį.
- Vudi, verčiau palaukime. - Ne.
Nėra laiko. Mes lengvai pateksime vidun.
- Bet aš mačiau Bonės... - Man rodos, ten tik keturios lėlės.
- Bet kuprinė... - Mūsų daugiau. Vadinas, turime pranašumą.
Vudi, paklausyk!
Niekas su tavim neis. Viskas baigta, girdi?
Ne. Mes tik gaištame laiką. Mums tikrai pavyks.
- Raminkis, seni. - Neverta rizikuoti.
Verčiau paklausyk jos!
- Niekas to nenori! - Aš noriu!
- Kodėl? - Todėl!
- Kodėl? - O todėl!
- Kodėl? - Todėl, kad privalau tai padaryti!
Nes daugiau šiame pasaulyje nieko neturiu.
O mes tau nieko nereiškiame?
Tu ne taip supratai.
Bonei reikia Šakiaus.
Ne. Čia tau reikia Bonės!
Atsipeikėk, Vudi. Pasaulyje daugybė vaikų.
O tu įsikabinai į vieną ir nepaleidi.
Nes esu ištikimas.
Išmestas žaislas to nesupras.
Manęs niekas neišmetė.
Eime iš čia.
Šiandien paskutinė mugės diena.
Eime.
Patys susirasime sau vaiką.
Durnelis.
Bo!
Iki, Vudi. Sėkmės su Bone.
Vudi, padarei viską, ką galėjai.
Eime namo.
Ne.
Vudi.
Aš nepalieku žaislų likimo valiai, Bazai.
Bet dabar, Vudi, tu palieki...
Niekada to nedariau ir nedarysiu.
Ir paliko mane likimo valiai.
Ką pasakysi, vidini balse?
Misija baigta. Grįžk į bazę.
Į kemperį? O Vudis?
Grįžtam namo, erdvės prižiūrėtojau.
Atsitraukiame, ši planeta...
Traukiamės! Čia per daug...
Greičiau! Skrisk! Eik iš... Atgal... Bėk...
Dink iš ten! Grįžtu į Žvaigždžių komandą.
Gerai.
Ačiū, vidini balse.
Seleste, širdele, padėk močiutei sutvarkyti parduotuvę.
Gerai. O po to nueisime į mugę?
Žinoma.
Sveikas, Vudi.
Žinojau, kad grįši.
Tu manęs nepažįsti.
Ir dar kaip pažįstu.
Tūnojai spintoje, jauteisi niekam nereikalingas
ir svajojai, kad su tavim kas nors pažaistų.
Be Šakiaus aš niekur neisiu.
Dėl vieno dalyko mūsų nuomonės sutampa.
Dėl kokio?
Padėti vaikui - kilniausias žaislo darbas.
Sutinku.
Mane pagamino su defektu.
Galiu tik spėlioti, kaip gyvenai tu.
Tiek laiko praleidai su Endžiu,
buvai šalia, kai jis mokėsi važiuoti dviračiu,
guodei, kai jis nusibrozdino kelį,
didžiuodamasis stebėjai, kaip jis auga.
Po to patekai į Bonės rankas,
buvai jai paguoda pirmąją dieną mokyklėlėje,
rūpiniesi ja, kiek galėdamas.
Matei jų džiaugsmą ir ašaras.
Prašau.
Pasakyk atvirai.
Ar tai iš tiesų taip gera?
O, taip.
Norėčiau ir aš nors kartelį tai pajusti.
Viską atiduočiau, kad mane mylėtų taip, kaip tave.
Atiduok man Šakių.
Bonei jo reikia.
Žinoma.
Padanga pakeista!
Nagi, Vudi, paskubėk.
Kur jis?
- Bazai! - Bazai!
- Kur Vudis? - O kur Šakius?
Reikalas toks.
Juos reikia išlaisvinti iš sendaikčių parduotuvės.
Kaip mes tai padarysime?
Patikrinkime, ar nieko nepamiršome.
Pagaliau.
Ramiai. Tuojau
Bonė pamatys, kad nėra kuprinės.
Prisimins, kad paliko ją sendaikčių parduotuvėje,
ir mes važiuosime ten.
Ką gi. Regis, viskas vietoje.
- Nieko nepalikai, Bone? - Ne.
Puiku. Važiuojam.
Kas dabar, proto bokšte?
Žvalgau perimetrą. Lazeris įjungtas!
- Bazai, ką darai? - Galvoju.
Mieloji, būk gera, išjunk tą žaislą.
Tuojau.
Puolimas! Meteoritų lietus! Atsargiai!
Slapta misija į kosmoso platybes! Lekiam!
Bazas lekia į pagalbą!
- Bone, kaip jį išjungti? - Visu greičiu pirmyn!
- Atidaryti atskiriamosios sekcijos liuką! - Nežinau.
Likome tik mudu, kadete.
Raketa siunčia nelaimės signalą.
Padėk jį į spintelę.
Į begalybę ir tolyn!
Sendaikčių parduotuvėje palikai kuprinę! Grįžtam!
Oi, mano kuprinė!
Palikau ją sendaikčių parduotuvėje!
Tikrai?
Nieko tokio. Užsuksime ir paimsime.
Na ir užsispyręs tas tavo kaubojus. Kas jis manosi esąs?
Teisingai! Jis išsišokėlis.
Ir gerai, kad palikai jį likimo valiai.
Ei, Lėlyte.
Galime pradėti.
Eikite į centrą.
Pasislėpsime štai ten.
- O, ne! - Už jokį kamšalą.
Nuostabu.
Sekite paskui mane. Viskas bus gerai.
- Pasiruošę? - Ne!
Dar vienas dalykas - Vudis prašė tavęs padėti, o ne tu jo.
- Pasiruošt... - Ir šitaip su tavim elgiasi?
- ...dėmesio... - Jis galvoja tik apie save.
Ne!
Tu neteisi.
Vudis visuomet galvoja apie savo vaiką.
Statydamas į pavojų kitus.
Ta jo nesveika ištikimybė...
Vien už tai jį galima mylėt.
Ką tu pasakei?
Ei, Bo! Ką tu sugalvojai?
Paaiškink man.
Šokit vidun! Mes grįžtam.
Ką tik atėjom.
Girdėjai, ką pasakė Bo! Mes grįžtam!
Judink pliušą! Lekiam!
Tu mano geriausias...
Tu mano geriausia draugė. Pažaiskim!
Bensonai! Girdėjai?
Nuostabu, ar ne?
Arbatėlė.
Ačiū, Vudi. Ačiū!
Tu išpildei mano svajonę.
Ačiū dar kartą!
Nėra už ką.
Metas, Bensonai.
Lik sveikas, Šakiau. Pasiilgsiu mūsų pokalbių.
Ir aš. Sėkmės, Gabi.
Ačiū, mano šaukšteli.
Ate, Gabi! Viso, Bensonai!
Jis kelia šiurpą.
- Labas vakaras. - Sveiki.
Bonė?
Kuo galiu padėti?
Mes jums skambinome dėl kuprinės.
A, taip. Bet aš jos neradau.
Gal paieškokite pačios?
Greičiau! Kol ji jos nerado!
Žiūrėk! Ten Selestė.
Aš tokia laiminga su tavim! Būkime geriausiomis draugėmis.
Pagaliau!
Grįžtam namo, Šakiau!
Šakiau!
Palauk. Vudi, žiūrėk. Tai tikras stebuklas!
Aš Gabi Gabi ir tave myliu.
Tuojau apsiverksiu.
Ką ten turi?
Radau seną lėlę.
Gali neštis ją namo, jei nori.
Ai, ne.
Kas nutiko? Gabi turėjo tapti jos žaislu.
Mano kuprinė!
Mama, ji čia.
Šakius!
Mama, radau jį!
Pagaliau!
Palik jį kuprinėje, kad vėl nepasimestų.
Kas bus su Gabi?
Šakiau, atidžiai manęs paklausyk.
Tai labai svarbu.
Pasakyk Bazui, kad kemperis turi atvažiuoti prie sukučio.
Supratai?
Tai aišku! O kas tas sukutis?
Besisukantis ratas su šviesomis ir arkliukais.
- A, karuselė. - Taip!
Taip, karuselė! Laukite manęs prie karuselės.
Supratau.
Gabi! Ei, Gabi!
Gali pasiimti savo balso mechanizmą.
Man jo nebereikia.
Nekalbėk niekų.
Selestė - ne vienintelis vaikas pasaulyje, Gabi. Stokis, nagi.
Ne. Selestė buvo mano viltis.
Daugiau neturiu ko tikėtis.
Būk geras, išeik.
Girdėjai?
Kartą man draugė pasakė:
„Pasaulyje daugybė vaikų.“
Vienas jų vardu Bonė.
Ir ji tavęs laukia.
Tik pati dar to nežino.
O jei tu klysti?
Na, jei visą gyvenimą praleisi ant lentynos,
niekada nesužinosi, tiesa?
Jis teisus.
Tavo pamokos nenuėjo veltui.
Eime, Gabi.
Nuvešime tave pas Bonę.
Prie karuselės?
Aha, prie besisukančio rato su šviesomis ir arkliukais.
Vudis sakė, kad lauks mūsų ten.
- Tu gal juokauji? - Kaip mes tai padarysime?
Galėtume...
Tėtušio į cypę nekišime.
Nuoboda.
Už 800 metrų sukite į kairę.
Pala. Kai ką sugalvojau.
Skunkas!
Per daug žmonių. Teks paieškoti kelio kelio.
Ar suspėsime laiku prie karuselės?
Taip, vardan Kanados!
Kas? Kas yra?
Pataisa. Sukite į dešinę.
Ką? Į dešinę?
Posūkis į dešinę.
Tau tas balsas nepasirodė keistas?
Mielasis, viskas gerai. Važiuok.
Kažkoks keistas balsas.
Vėl į dešinę!
- Į dešinę. - Sukite į dešinę.
Sukti į dešinę? Rimtai?
- Į dešinę! - Sukite į dešinę!
- Mes važiuojame atgal. - Ten karuselė!
Kaip manai, Vudis suspės?
Ne. Pamiršk. Niekada. Niekaip. Nė už ką. Nešoksiu.
- Jokiu būdu. Griežtai ne. - Djukai, tau pavyks.
Tai greičiausias kelias iki karuselės.
Juk praėjusį kartą tau puikiai pavyko.
Ten buvo metras, o čia visi dvylika!
Būtent! Djukas Bum niekada nekartoja senų triukų.
- Ne. Niekada. - Ne. Nė už ką.
Jam dvylika metrų iki to tikslo - vieni juokai!
Vieni juokai.
Aš Djukas Bum!
O, taip. Aš galiu!
Taip, vardan Kanados!
- Galiu peršokt net užsimerkęs. - Taip, tu... Ką?
- Trys, du, vienas. Pirmyn! - Ką? Palauk!
- Ką jis daro? - O, ne.
Skiriu tau, Režanai.
Bum!
Jam pavyko!
Dabar mūsų eilė!
Girdėjote, ką sakė šerifas. Pirmyn.
Jy-hou!
Sukite į dešinę!
Vėl į dešinę? Mes ne ten važiuojam.
- Esi tikras? - Kvaila navigacija.
- Sukuosi atgal. - Ne!
Pataisa. Sukite į dešinę.
- Gal sugedo? - Ne!
- Kas čia dabar? - Mielasis, ką darai? Lėčiau!
Negaliu!
- Mink stabdį. Mink! - Minu.
Matau kemperį, važiuoja pietų kryptimi.
Gabi?
Ji turbūt pasiklydo.
Esi tikra?
Planai keičiasi.
Sustokite šalikelėje.
Negaliu! Aš jį išsinuomojau!
Nesuprantu, kas darosi!
Aš taip jaudinuosi.
O jeigu aš jai nepatiksiu?
- Gabi. - Nežinau, ar pajėgsiu tą padaryti.
Gabi, juk pati sakei.
Tai kilniausias darbas, kokį gali atlikti žaislas.
Gerai.
Truputį paeik, kur šviesiau.
Tik nelabai toli.
Gana.
Šaunuolė.
- Ačiū pačiū... - Nešk kudašių.
Ir tu pasimetei?
Aš Gabi Gabi. Būsi mano draugė?
Aš tau padėsiu.
Atsiprašau, galite mums padėti?
Kas atsitiko, mažute?
Nerandu mamos ir tėčio.
Nesijaudink. Aš padėsiu juos rasti.
Jie tikriausiai kažkur netoliese.
Ji buvo šalia.
Su mumis!
Nusisukau tik sekundei.
Mamyte!
Neradau jūsų,
bet paskui radau šią lėlytę.
Tikrai?
Ji vardu Gabi Gabi.
Mes jai radome namus.
O, taip. Valio!
Nuostabu.
Mes puiki komanda.
Tučtuojau sustokite šalikelėje!
Beveik atvažiavome.
- Stop! - Stop!
Parvažiavome?
Pone, išlipkite iš mašinos.
Dabar tėtušis tiksliai atsidurs cypėje.
Visi į viršų. Tučtuojau.
Šakiau, turiu tau svarbią užduotį.
Man?
Gero vakaro.
Kokio?..
Kažkokia nesąmonė.
Ei.
Viso, kaubojau.
Laimingai.
Beke, Meke, Neke. Rūpinkitės ja, mergaitės.
Džiaugiuosi, kad vėl susitikom.
Aš ne...
Sudie, Bo.
Bazai, aš...
Ji nepražus.
Bonė nepražus.
Taip manai?
Klausykis savo vidinio balso.
Bo?
- Ten tikrai ji? - Kad tave kur, čia Bo!
Džese.
Bo!
Viso, Šakiau.
Šakiau? Kas saugo duris?
- Greičiau! - Varge mano.
Dieve mano. Kas nuleido uždangą nuo saulės?
Ar tai reiškia, kad Vudis dabar vienas?
Jokiu būdu.
Dabar jis tikrai ne vienas.
Į begalybę...
Ir tolyn.
Ir vėl nepasisekė.
Mes niekada iš čia neištrūksime.
Varliukai.
Mes čia, varliakojai.
Rupūžėnai, gal norit, kad koks vaikas jus laimėtų?
Mes galime suorganizuoti.
- Tikrai? - Rimtai?
Tai aišku! Be problemų, varliukai.
Ką gi. Puikiai padirbėta.
Visi prizams skirti žaislai susirado namus.
- Kas toliau? - Palik tai mums.
Mes tai tikrai žinome, ką daryti.
Pliušas Mušas!
Patinka, ką?
Mes tave pliušinam mušinam, vaiki!
Šok!
Šok! Kilnok kojytes!
Parodyk, ką moki!
Arba galime paieškoti žaislams vaikų.
Taip ir padarykime.
Jūsų akyse tikrai įtaisyti lazeriai?
Tai aišku.
Labas, žaisliukai, ir ate.
Džesė grįžo!
Kaip ta pirma klasė? Pasakok viską!
- Na, buvo... - Kaip žaidimas „Pateikti ir paaiškinti“?
Norėjai pasakyti, „Parodyti ir papasakoti“?
Vaikai valgė plastiliną?
Paklausykit!
Bonės pirmoji diena pirmoje klasėje praėjo šauniai.
Ji netgi įsigijo draugę.
Ji jau susirado draugų.
Ne, ji pasigamino draugę.
Išlįsk, nebijok.
Labas. Aš Šakius.
Šiukšlė?
Ne. Žaislas. Aš...
Mes čia visi žaislai.
Ypatingi, gražūs žaislai.
Aš tau viską paaiškinsiu.
Kaip aš pasidariau gyva?
Nežinau.
Buvau vienišas kaubojus
Vienišas labai
Bet tu pakeitei mano gyvenimą
Sugrąžinai man džiaugsmą
Buvau vienišas kaubojus
Neturėjau draugo
Dabar turiu būrį draugų
Daugiau niekada nebūsiu vienišas
Negali būt laimingas, kai esi vienas kaip pirštas
Pasakykit man, kad klystu
Tu klysti
Kai kas nors paima tave nuo lentynos
Ir žaidžia su tavim - tai nuostabu
Nuostabu
Buvau vienišas kaubojus
O dabar jau ne
Teko laimė pažinti meilę
Koks jausmas nuostabus
Buvau vienišas kaubojus
O dabar jau ne
Vertė Laima
Bum!
Jė!